От седем месеца трансгенетичните се движат из нашите улици и
нивото на престъпностт нарасна с 12% само в рамките на Сиатъл.
В Портланд, неизвестен вирус
отне живота на 39 граждани - това е повече от съвпадение.
- Разбрахте ли това. - Те са склонни към насилие, голяма част са болни.
Този комитет иска да знае, Американският народ иска да знае,
колко от тях са на свобода, и как ще издържим на заплахата, която те представляват?
- Изгорете ги и ги обесете. - Сенатор Джеймс Макинли,
Chair of the Congressional Task Force on the transgenic threat.
Това е добре. Tова е добре.
Хубаво.
- Хей. - Не бях аз.
- Порасни. - Какво?
Просто искам денят ми да премине без да виждам един от тези.
Не прилича на него. Доги-дог изглежда много по-добре.
Моят е.
- Надяваше се, че е Логан? - Не знам защо го правя. Всичко приключи.
- Не бих била толкова сигурна. - Въпросът е...
- Аз почти му казах, че се виждам с друг. - Какво? Кой?
Здравейте, дами.
- Шегуваш се. - Беше единственият начин след всичко, което се случи.
Познавам се. Ще забравя за вируса, ще започна да се отбивам често...
И рано или късно, ще се докоснете отново.
Не мога да рискувам.
- Той знае ли, че е новият ти начин да се измъкнеш? - По дяволите, не!
- Ще му кажеш ли? - Не и ако мога да го избегна.
Казвм ти, Нормал. Просто... ела и виж сам.
Вестниците изхвърлиха историите за мутанти щом жълтата преса ги получи.
Сега вадят някаква измислена статия
за фалшив 10,000-годишен култ за размножаване.
Залегни, ненормалнико. Веднага.
- Какво? - Долу, мръсен мутант!
- Луд ли си? - Имаш три секунди! Долу!
- Ей! - Какво по дяволите правиш?
Той е един от тях! Има баркод.
Е, би могъл да бъде. Всеки може да е.
Нека това да ви е за урок. Бдителност.
Иди да си измиеш врата. Ти, в офиса ми веднага.
Добре. Краш, някой иска ли да дойде? Аз черпя. Скай?
- Идваш ли? - Не.
- Момичето има доста добри реакции. - Така е.
Помня, когато за първи път дойдох тук.
Как всичко изглеждаше добре.
Като дом.
Никога не съм си представяла, че всичко може така да се обърка.
Може би всичко щеше да е също толкова зле и ако бях някъде другаде.
Но все пак, може би не.
Прибрах се!
- Имам 6 на теста по правопис. - Това е чудесно! Показа ли на татко?
- Здравей, скъпа. - Здравей.
Измий се, хлапе. Време е за ядене.
- Това е превъзходно. - Знам.
- Заспа ли? - Да.
Петък е почивен ден, така че можем да изпреварим трафика
и да опитаме малко нощни ски.
Или може би малко наслада под звездите?
Звучи доста по-добре.
- Изведете него и момчето. - Не!
- Мамо! - Доста далеч си от обичайните си преследвачи.
- За какво говорите? - Мислиш,че можеш да се скриеш от мен, 452?
- О, Боже. - Какво, без остроумни отговори днес?
Моето обозначение е 453.
- Какво? - 453.
- Не мога да повярвам. - Какво има?
- Не е тя. - Не е?
Клонинг е.
Клонинг? Не е възможно!
Създадоха я да бъде прфекният боец, човек-оръжие.
После тя избяга.
В недалечно бъдеще, в един разбит свят,
тя е преследвана от своето минало.
Не може да избяга. Трябва да се бори за да открие съдбата си.
Здрасти, Джошуа.
Донесох ти някои неща.
Триножника е ето там.
Каква е тази карта?
Това е Терминал сити. Имало е биохимичен инцидент в сектор 7.
- Мястото е заградено. - Била съм там.
Няма нищо интересно.
Хората отиват там, когато няма къде другаде да отидат и нямат нищо за губене.
Като хората от подземието. Трансгенетичните.
- Кой ти каза това? - Алек.
- Защо не ми каза ти, Mакс? - Защото там е опасно.
- Да. Но ние имаме имунитет. Няма значение за нас. - Това е твоят дом.
Под тази мръсотия, разбира се. Така че забрави за Терминал сити.
- Ще ти помогна да почистиш. - Не.
- Всичко е наред. Нямам нищо против. - Остави!
- Джошуа. - Всичко тук ми напомня за Ани.
Книгите, столовете, стоенето, яденето...
Рисуването...
Това вече не моят дом, Mакс.
Трябва да се стегнеш.
Ще се оправиш, обещавам.
Не се опитвайте да настроите мрежата си.
Това е Eyes Only бюлетин на свободно излъчване.
Ще трае точно 60 секунди.
Не може да бъде проследен и не може да бъде спрян,
и е единственият свободен глас останал в града.
Напоследък, за всяко престъпление, всеки акт на насилие извършен по улиците на града
се обвиняват трансгенетичните.
60 секунди са достатъчни за проследяване нали?
Когато говори за тези трансгенетични неща, понякога ги надхвърля.
- Продължавай да бродиш, приятелю. ...намаление на помощите за храна. Не вярвайте на това.
Това беше бюлетин на Eyes Only. Мир. Край.
Пролятие. Още няколко секунди, и щяхме да го пипнем.
Напомни на нашите корейски приятели,че ако няма резултати, няма да им платим.
Сър.
Резултатът от ДНК-анализа на 453 току що пристигна.
Значи ти си евтин дубликат.
452 няма излишни гени в ДНК-то си.
Всяка основна двойка е кодирана с генетична информация.
- Бих искал да знам защо. - Нея трябва да я попиташ.
- Къде е тя? - От къде да знам?
Искаш да кажеш, че не си имала контакт с нея?
- Защо да имам? - Защото тя те освободи,
- заедно с всички останали мутанти. - Аз вече бях отвън.
Бях на мисия под прикритие от две години. Индустриален шпионаж.
Значи този мухльо за когото си омъжена е просто част от прикритието ти?
В началото. Но когато разбрах, че Мантикор е унищожен, аз...
Ти се влюби и поиска да осиновиш малкото му момче.
Съжалявам. Малко се разчувствах. Колко мило.
Къде са ? Те не знаят нищо.
Никога не си им казвала, че си създадена в лаборатория?
- Моля ви. - Те са добре. И ще ги видиш отново.
След като ми помогнеш да открия 452.
Казах вече. Не знам къде е тя.
Имаш късмет, защото имам следа за теб.
Тя попадна в една местна болница преди известно време.
Нещата доста се усложниха. CDC се намесиха,
и лекарят й им каза, че не е имал представа, че е трансгенетична.
И мислите че той знае повече отколкото казва.
От извесно време го наблюдаваме и се надяваме, че тя може да се появи отново.
- но сега, когато имам теб защо да чакам? - Какво искате да направя?
Искам да разбереш всичко, което той знае за нея,
което не би трябвало да е трудно, очевидно.
- И после искам да я откриеш. - А семейството ми?
Направи това и вие тримата сте свободни.
Знам какво си мислиш. Мислиш си: "Мога да го убия още сега."
- Но няма да го направиш. - Изглеждаш много сигурен в това.
Няма да направиш нищо, което би застрашило семейството ти. Знам това, защото и аз имам семейство.
Или по-точно имах,преди 452 да ми отнеме сина.
Имам основание да я търся.
И отчаяно искам да я открия.
Не съм търпелив човек.
Не ме подценявай.
Добре. Вдигни си десния крак.
Сега левия.
- Добре. - Какво мислиш?
Това е вторият път , когато ходиш благодарение на преливане на трансгенетична кръв.
И двамата знаем какво се случи. Възстановяването на нервните клетки не продължи дълго,
- и ти загуби способността си да се движиш. - Сега е различно.
Миналият път, нищо не се случи седмици след преливането. Този път беше веднага.
Може би си прав. Може би този път ще се задържи. Само времето ще покаже.
- Здравей. - Здрасти.
O!
Maкс! Ужасно ме изплаши.
- Съжалявам. - знаеш ли, току що изпусна Логан.
Логан? Жалко.
- Какво те води насам? - Чудех се дали...
- Мога да погледна досието си. - Шегуваш се, нали?
Ти поиска да го унищожа и аз го направих.
- Разбира се. Благодаря. - CDC още задават въпроси за теб.
Продължавам да им казвам, че не знам нищо.
Чудех се дали би могъл да погледнеш гърба ми.
Имам мускулен спазъм.
Нека погледна.
Можеш ли да ми напишеш рецепта? Малко съм затруднена.
Джем Пони не отпуска много за здравето, а?
- Определено. - Няма нищо необичайно.
Може да е леко засегнат нерв от ... раняването.
Maкс, тук няма рана. Беше само преди няколко седмици.
- Бързо оздравявам. - Не и толкова бързо.
Хората, които ме изпращат няма да харесат, че си излъгал за това колко добре познаваш Макс.
Така че когато се събудиш, вземи семейството си и изчезвай от града.
За какво говориш?
Ето я.
- Не я изпускай. - Какво по...
Щом аз ви усетих, и тя ще го направи. Разбрахте ли?
Добро момче. Кажи на щефа си, че работя сама.
Ти беше тук. Видя какво направи тя с мен.
Да. Тя работи много напоследък. Какво искате да ми кажете?
Че може би при нас има някой,който не е наред.Скай не трансгенетичен.
- А Макс е? - И аз не мога да го повярвам .
Но ще проверя дали има баркод.
Тези транс са умни. Може да го е махнала.
Вярно. Липсата на баркод не доказва нищо.
Не знам приятели, Чуйте се само.
Значи, ако е вещица ще изплува, ако не е -ще се удави.Във всеки случай е виновна.
Maкс. Почакай, почакай.
- Какво правиш? - Така си и мислех. Имаш нужда от намесата на лазер.
- Благодаря, че ми напомни. - Чакай. Не можеш да влезеш вътре.
Нормал и Скечи размишляват за малкото ти изпълнение вчера.
Иди при Джошуа. Ще се видим там по-късно, става ли? Върви. Върви.
Ще те хванат. Няма дори да стигнеш до Терминал сити.
- Ще мина през канала. - защо правиш това?
Не мога да живея с хората отвън.
- Не искам да бъда повече сам. - Не трябва да бъдеш.
- Ще идвам всеки ден. - Идваш, после си тръгваш.
И после аз съм сам. Уморих се да бъда сам, Maкс.
Ако отидеш там , няма да мога да се грижа за теб.
Няма нужда да се грижиш за мен, Maкс.
Мога да се грижа за себе си. В Мантикор го правех.
- Както и всички останали. - Тук е различно.
Не! Аз говоря сега. Ти слушай.
Не искам да се крия повече. Трябва да бъда с хора като мен.
Добре. Искаш да живеееш в токсична мръсотия и да ядеш плъхове. Чудесно.
Джошуа?
Сбогом, малка приятелко.
- Бях призован. - Да. Знам.
Комитетът на Маккинли. Добрият сенатор е решен да разрови това докрай.
Трябва да кажеш, че се позоваваме на Петата поправка.
- Сър... - Не искам да слушам.
Точно сега на първо място е да обмислиш прикритието си.
Не залавянето на трансгенетични.
Поне за сега те не съществуват.
- Разбрано? - Да, сър.
Добре, тогава, ще се видим в сряда във Вашингтон.
- Много добре. - O...
Не обличай черен костюм.
- Как върви? - Имаме частично засичане от последното включване.
С малко късмет, ще го засечем изцяло следващия път.
Добре. Уморих се да търся този тип.
А вие не сте след 453, защото...?
Тя ни изигра, сър. Спука ни гумите и изчезна.
Каза да ви предадем, че работи сама.
Това момиче ми харесва. Добре е да работи за нас.
Maкс.
- Да? - O. Значи ми говориш.
- Предполагам,че трябва да съм поласкан. - Какво имаш в предвид?
Tази сутрин, пред офиса на Сам Кар?
- Логан. - Да.
Съжалявам. Бързах.
Чудесно. Бързаше.
Достатъчно зле е, че не отговаряш на обажданията ми и не идваш,
но само защото се виждаш с друг в момента, ще се отнасяш с мен като с непознат?
Да.Вече ти казах.Всичко приключи.
Как така, "напускам града"?
Уайт е по петите ми денонощно, Не мога да се върна на работа.
Не мога да се виждам с Логан, и Джошуа каза, че вече няма нужда от мен.
- защо да оставам тук? - Първо, аз съм тук.
И един ден,хората на Уайт ще дойдат,
и ще попаднеш под кръстосан огън.
- Ще им сритам задниците. - Говоря сериозно.
Твърде дълго стоях тук. Имам нужда от ново място.
Където никой не ме познава, и не трябва да се тревожа за никого, освен за себе си.
Мислиш, че това ще те направи щастлива?
Mоже би.
А Логан?
Той е по-добре без мен.
- Щом казваш. - Той ще бъде добре.
Има си Eyes Only.
Не се опитвайте да поправите мрежата си. това е Бюлетин на Eyes Only .
Ще трае точно 60 скунди.
Не може да бъде проследен, не може да бъде спрян, и е последният свободен глас в града.
Така наречената трансгенетична заплаха продължава да е новина номер едно,
- но както винаги, фактите...
Пипнахме го.
Това е последно включване от мен за известно време.
Бъдете силни. Мир. Край.
Това не е добре.
Погледни тази.
Дели квартира с Нубийската Принцеса.
Нубийска Принцеса?
Синди. 339 Уевърли.
Не мърдай.
Всичко е наред.
Той е един от нас.
Maкс! Джош! Къде сте?
Ще му се обадиш ли да му кажеш, че заминаваш?
Преди да тръгнеш, има нешо, което искам да ти кажа.
Ти, Maкс Гевара, си моя сестра.
Моето семейство.
Обичам те.
И аз те обичам.
Грижи се за себе си, нали?
Ти също.
Чудесно. Сега я виждам навсякъде.
- Да. - Аз съм 453. При мен е.
- Осигурена ли е? - Никъде няма да ходи.
- Къде си? - В една изоставена сграда.
- Ъгъла на Париш и Бийчууд. - Добре, На път съм.
Фе'нос тол.
Кажи на Съвета, че открих 452.
Ще ви я доведа.
Веднага щом разбера къде е отвела сина ми.
Изглеждаш ми позната. срещали ли сме се преди?
Да. Под микроскопа.
- Коя е първа? Аз или ти? - Аз съм 453.
- Прави каквото ти казва по-голямата ти сестра и ме развържи. - "Сестра"? Да, точно така.
Ще кажа на мама и татко.
Кажи им, че си тъгнах, вчера.
Изглежда, че прекъснах малка ваканция.
- Или изчезваш от града? - Нещо такова.
- Същата 452. - Какво трябва да значи това?
Това правиш, нали?
Бягаш.
Както, когато стана твърде трудно за теб в Мантикор?
Обзалагам се, че не си се замислила какво ше направят с нас, останалите.
Искаха да бъдат сигурни, че няма да се случи отново и за това стегнаха примката.
Ние, твоите близначки, получихме най-тежката задача.
Мантикор предполагаше, че щом имаме същата психологическа характеристика като вас,
ние сме най-рисковата група.
Така че ни подлагаха на Psy-Ops за оцеляване.
Шест месеца.
Нямаш никаква представа през какво трябваше да преминем, нали?
Докато ти беше навън, изживявайки мечтата си, ние плащахме цената.
"Изживявайки мечта" не много точно казано.
O, и тук отвън също е твърде тежко за теб, така ли?
Предполагам за това не ми е толкова трудно да те предам на Уайт.
Виждаш ли, той откри мен заради теб.
Изминаха 10 години откакто разруши живота ми за пръв път.
Проклета да съм, ако позволя да се случи отново.
- Имаш мощ. - Ще направя генератор от части на коли.
Това е което правя. Създавам неща.
Имаш ли някакви умения? специален талант, който можем да използваме?
- Аз рисувам. - Рисуваш?
Не знам. Може би малко боя ще освежи мястото.
- Не, катрини. Рисувам картини. - O.
Картини. Добре.
- От къде взе тези? - Откраднах ги.
Малко са стари, но ще държат обикновенните на разстояние.
- ... обикновенните? - Хората.
Да. Те стоят далеч от Терминал сити, защото биотоксините ги разболяват.
Не и нас, струва ми се. Не, ние сме добре, нали?
Тук е пълно с трансгенетични. Може би около 10 групи от тук до улица "Оук".
Всички се групират по видове.
Да. X с X, анормални с анормални .
Предполагам това означава, че ти си с нас.
Имаше ли някакво обучение с оръжия в Мантикор?
... не.
Ще те науча.
Ние не търсим неприятности. само и скаме да ни оставят на мира.
Дикс. Има някой отвън.
- Не мърдай. - Здрасти, приятели.
Какво е станало с теб?
- Какво правиш тук? - Аз съм X5.
Тогава върви на улица Oук при своите.
Търся един приятел. От вашите.
Намери го.
- Омъжена си? - Имам съпруг и малко момченце.
- Щастливка. - Да.
Имах хубав, нормален живот.
Докато Уайт дойде да търси теб и откри мен.
Те са при него. Съжалявам.
Ще си ги върна веднага щом получи теб.
- Ако е верен на думата си. - Нямам много възможности,нали?
Tова е моето семейство. Mоже би не знаеш какво значи това.
може би просто бягаш за да спасиш себе си както винаги.
Не и аз.
- Логан! - Добре ли си?
Развържи ме! Побързай!
- Какво? - Как да разбера, че си ти?
Логан?
- Maкс? - Логан!
Не я развързвай!
Ей!
Този е залепен за теб, а?
Мислех, че аз съм кучка, но ти взе наградата.
- Няма смисъл. Имам 10 години тренировки. - Да, но не можеш да се биеш мръсно.
- Къде беше по дяволите? - Имах проблем.
Къде е семейството ми?
Всичко с времето си, 453.
Да, сигурно.
Еймъс Уайт. Бих ти пръснала мозъка.
Но преди 20 години, аз и тя сме създадени в една и съща епруветка.
- Така че, според мен, това ни прави сестри. - Казвай какво имаш в предвид.
Имам в предвид, че ще изтъргувам жалкия ти задник за сина и съпруга й.
- Не мисля така. - Не? Тогава...
Тогава предполагам, ще узнаем каква е степента на болка, която можеш да понесеш.
- Мислех, че Макс е с теб. - Не. Тя добре ли е?
- Не знам. - Не знаеш?
- Той не може да остане тук. - По-спокойно. Нямам и намерение.
- Ще се свържа с теб след няколко дни, OK? - Приятели!
Какво правят те тук?
- Само група хора. - Това е Maкс.
- Познаваш ли я? - Тя е приятел. X5.
X5, а? Не е наш проблем.
Да, но виждаш ли този мъж там?
Той е на лов за такива като теб, мисля, че това го прави твой проблем.
- Да видим какво носите. - Не сме въоръжени.
Не съм много търпелива.
Не мисля, че вие момчета искате да стоите в Терминал сити повече от необходимото.
Добре. Да го направим.
OK, на три. Едно, две, три.
- Жив ли е синът ми? - Ти няма да бъдеш, ако не се раздвижиш.
Нито стъпка повече.
Добра работа, Oтo.
ако вие искате да умирате, действайте.
Но твърде много невинни хора ще бъдат наранени.
Това не приключило, 452.
Добре, господа.
- Сам, какво става тук? - Ще ти обясня по-късно, става ли?
Предполагам, че можеш да се грижиш за себе си.
Aз също.
- Откри ли нещо? - Пребърках едни гангстери
пред някакъв стриптийз клуб.
- Благодаря. - Ще бъде дълго пътуване до Канада.
Тя има доста за обяснение.
- Оценявам това. - Знам. Всичко за приятел.
Или за клонинг на приятел.
Готова си.
Ако очакваш благодарност, забрави. Нищо от това нямаше да се случи, ако не беше ти.
- Имаш право. - Знаеш ли, ако Мантикор още действаше,
ти дори нямаше да си с тях.
Знаеш кой го унищожи.
Не е зле.
Успех.
На теб също. Хайде.
Значи Уайт наистина унищожи мястото?
- Да. - Съжалявам.
Имам файловете си, но ще ми трябват някои доста скъпи неща за да възстановя Eyes Only .
Значи ще ти трябва добър крадец.
Мислех, че напускаш града.
Не. Имах някои семейни неща, за които да се погрижа.
Комитетът призовава Специален Агент Еймъс Уайт.
Сега, Агент Уайт, сигурен съм, че сте бил инструктиран от съвета и от ръководителите си
да се позовете на правото си от Петата поправка.
Но искам да ви напомня, като член на този комитет и ваш съгражданин, американец,
че този комитет се интересува от истината.
А тя, сър, е доста проста.
Дали нашето правителство е извършвало тайни генетични експерименти?
Да.
Дали са позволили на тези трансгенетични същества да избягат?
Да.
Дали след това са укрили тази информация от Американския народ?
Да.
Опасни ли са тези създания?
Почти сигурно, да.
Съвестта ми не позволява да продължавам да съм част от тази конспирация.
- Това, приятели, е истински патриот. - Трансгенетичните са голяма заплаха
за нашата сигурност и американския начин на живот.
Нека не правим грешки. Това е война.
Война,която не можем да си позволим да загубим.
- Ей! - Бип-бип-бип, хора.
Хайде тези пакети няма да се доставят сами.
Чухте я. Връщайте се на работа.
Какво? Имаш нещо да ми кажеш ли?
- Аз? Не. - Добре съм.
- Липсвах ли ти? - Знаеш, че е така.
Знаеш го.
Симс ще ми вземе значката.
Не се безпокой за Симс. Докато приключим ще бъдеш национален герой,
готов да елиминира трансгенетичните веднъж завинаги.
Съветът ще бъде в течение. Фе'нос тол.
Фе'нос тол.
Чудя се дали Мантикор е създал още клонинги от мен,
защото един ми е достатъчен.
Особено, когато има лош ляв удар.
Беше права за едно, обаче.
Отговорът не се намира в бягството.
Защото, дори и объркан, както е напоследък,
това все пак е дом.
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2002